Norsk tekst: ©StudioPetit
Det er brannvesenet. Er det noen her?
Vent utenfor.
- Hvilken dato har det siste brevet? - Den niende såvidt jeg kan se.
Døra er åpen!
...ikke som jeg vet. De hadde pleier, men det er en stund siden jeg så henne.
- Åpnet dere vinduet? - Nei.
KJÆRLIGHET
Mine damer og herrer, velkommen til Théâtre des Champs Elysées.
Slå av mobiltelefonen. Video- og lydopptak er forbudt.
Vi håper dere vil like konserten.
De brukte skrutrekker eller noe slikt. Det virker ikke så proft.
- Men hvem gjør noe sånt? - Ingen anelse.
Hvorfor gjør man innbrudd? For å stjele noe.
- Fra oss? - Hvorfor ikke? Tre-fire som vi kjenner -
- har hatt innbrudd. - Skal vi ringe portvakten?
Jeg gjør det i morgen. Ikke la dette ødelegge stemningen.
- Eller ringe politiet? - Gi meg frakken.
Tenk om noen bryter seg inn når vi sover.
- Hvorfor skulle jeg tenke på det? - Fælt, jeg hadde dødd av skrekk.
Jeg også.
- Skal vi ta en drink? - Jeg er trøtt.
- Jeg vil ha et glass til. - Gjør som du vil.
Matilda sa at hos henne hadde tyvene gått inn via loftet.
De laget et hull i veggen og skar ut de mest verdifulle maleriene av rammene-
-og forsvant uten et spor. - De proffe gjør det slik.
- Sa jeg et du er så vakker i kveld? - Hva er det med deg nå da?
Sekstendelene i presto-partiet var flotte, så nyansert!
- Eller hva? - Du er visst stolt av ham?
Hva er det?
Ingenting.
Neste uke? Nei. Ja.
Det burde gjøres snart.
Folk kan innbille seg ting. Uansett er det stygt å se på.
Nå da?
Ja, da sier vi det.
Tar dere med maling også?
I alle fall noe grunnfarge. Ja, så bra. Utmerket.
Ja. Mange takk. Takk og farvel.
- Han er pålitelig. - Det håper jeg.
- Forrige gang ventet vi i evigheter. - Ja, det er sant, takk.
Men ringer man et vanlig firma, må man vente i to måneder.
Virkelig?
Hos Frodon måtte de vente i tre dager da toalettet gikk tett.
Ikke morsomt.
Saltbøssen er tom.
Jeg vet ikke om han tar med CD'n i dag. Kanskje han ikke kommer i det hele tatt.
Vi kan gå til Virgin og kjøpe den i ettermiddag.
Hva synes du?
Hva er det?
Hva er det? Anne?
Titt titt! Her er jeg.
Anne. Hva er det?
Anne, hva er det med deg?
Hva er det da?
Anne...
Anne, kjære, snille... Anne, se på meg?
Hva?
Anne?
Hva gjør du? Du lot vannet renne.
Hva er det med deg? Har du blitt gal?
- Tøyser du? - Unnskyld?
- Er det en spøk? - Spøk? Jeg forstår ikke.
Hvorfor snakker du slik til meg? Hva er det med deg?
- Slutt å leke, det er ikke morsomt. - Hva slags lek? Hva står på?
- Hvorfor reagerte du ikke? - På hva da?
- På alt, på meg. - Når da?
Nå, for en liten stund siden.
Kjære, si hva som er galt.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Husker du virkelig ikke hva som hendte?
Var det noe som hendte?
Du bare stirret og svarte ikke da jeg spurte hva som sto på.
Jeg la håndkleet mot ansiktet ditt, men du reagerte ikke.
Se, det er forsatt vått på kragen.
- Og.. når var det? - Nå, for to minutter siden.
- Og? - Og. Det er ikke noe "og".
Jeg gikk på soverommet for å kle på meg og hente hjelp.
- Hjelp? - Ja, men så stengte du kranen.
Ja, for du lot det renne.
Jeg forstår ikke.
Ikke jeg heller.
- Jag må ringe doktor Bertier. - Hvorfor? Hva kan han gjøre?
- Jeg vet ikke, undersøke deg? - Jeg har det bra.
Men hør, det er absurd, vi kan ikke late som om ikke noe har skjedd.
Men hva var det som hendte da?
Jeg sitter her med frokosten og du sier ting jeg ikke forstår.
- Kan du forklare hvor håndkleet kom fra? - Nei.
- Hvem skrudde på kranen? - Du.
- Så det husker du? - Nei.
Vil du pine meg? La meg være.
- Skal jeg ikke ringe Dr. Bertier? - Nei!
Du vet hvordan han er. Har han først fått noe i hodet, må det gjennomføres.
Til slutt var alle lykkelige. Dessuten påvirket det ikke økonomien vår.
Vi spiller til den 28. og tar 10 dagers pause.
Så drar vi til Stockholm i fire dager og så til Kuhmo i Finland.
Jeg vet ikke hvor det er, ved Nordpolen? Geoff har vært der og elsker det.
Vi spiler "Dowlandtranskripsjonene" og drar tilbake til London.
Og barna?
Liz er på internatskolen og John lever sitt eget liv. Han er 26.
Hva gjør han?
Jobber. Han er svært selvstendig. Vi treffer ham sjelden.
Akkurat som Geoff.
De trives ikke sammen.
Geoff vil gi ham råd om alt. John liker det ikke i det hele tatt.
- Er han god? - Jeg synes det.
Han er ikke så impulsiv, men svært flittig.
- Det høres litt for enkelt ut. - Nei, han er bare ikke som Geoff.
Han er...
...rolig, men egenrådig. Jeg tror han klarer seg bra.
Her om dagen spilte han soloen i Haydn-konserten-
-på konservatoriets siste konsert. Det var veldig bra.
Geoff var der og gratulerte ham etterpå.
Du da?
Hva mener du?
- Ble dere enige? - Du kjenner ham.
I september ble han forelsket i en fiolinist som hadde vært med i vår gruppe i årevis.
Hva skal jeg si? Et stort drama. Hun forsøkte å begå selvmord.
Det skremte ham. Han kom tilbake til meg, full av samvittighetskvaler.
Jeg har vent meg til det. Men det er ekkelt for hele ensemblet vet om det.
- Elsker du ham? - Ja, jeg tror det.
Og etterforskningen da?
Hva skal jeg si?
De tok prøver og sa at halspulsåren var tett og måtte opereres.
Hun var redd. Helt forskrekket og forvirret.
Hun har jo alltid vært redd leger.
De sa at risikoen var liten og hvis de ikke opererte-
-ville hun sikkert få et nytt og alvorligere slaganfall.
Hva sier de nå da?
At det ikke gikk bra.
Det var ett tilfelle av de 5 % som ikke lykkes.
Det er jo fryktelig.
Vanligvis tar jeg en lur på denne tida.
Blodsukkeret et helt nede i sokkene.
- Jeg er lei meg. - Ja.
- Hva kan jeg gjøre for deg? - Ingenting.
Det var snilt at du kom selv om du har det så travelt.
Helt oppriktig kan du ikke gjøre noe som helst.
Vi får se hvordan det går når hun kommer hjem.
Vi klarer oss nok.
Vi har gått gjennom mye, din mor og jeg.
Og dette er jo helt ferskt nå.
Litt artig, du blir kanskje flau, men da jeg kom hit -
-husker jeg at som barn hørte jeg på at dere elsket.
Det gjorde meg alltid rolig. Jeg følte at dere elsket hverandre-
-og at vi alltid hadde vært sammen.
- Pass fingrene! - Ja.
- Sett det ved vinduet, takk. - Javel.
Unnskyld.
- Dette er til dere begge. - Takk.
- Adjø. - Adjø.
- Takk, herr Méry. - Ring ned til meg om dere trenger noe.
- Om vi kan hjelpe til på noen måte... - Jeg skal si fra til Deres kone.
- Så fint å ha Dem tilbake, fru Laurent. - Takk, herr Méry.
- Hvis dere renger noe... - Ja, tak skal dere ha.
Farvel, frue. Velkommen hjem igjen.
- Farvel, min herre. - Farvel, herr Méry, og takk.
- Hvor vil du...? - I stuen.
- Skal jeg lage litt te? - Kom først og sitt hos meg.
- Kan du hjelpe meg til stolen? - Javisst.
Kom nærmere. Sett knærne dine mot mine så jeg ikke sjangler.
Legg høyre arm rundt meg, og løft meg opp. Opp.
Sånn ja.
- Jeg er glad du er hjemme igjen. - Jeg også.
- Kan du love meg én ting? - Hva da?
Ikke legg meg inn på sykehuset igjen.
Ja, men..?
Lover du?
- Anne... - Lover du?
- Anne, jeg... - Ikke si noe mer.
Ingen leksjoner, takk.
- Hva kan jeg si? - Ingenting.
Bare ti stille. Enig?
Takk.
Takk, kjære venn.
- Er det bra slik? - Alt er bra.
Du behøver ikke å holde meg i hånda hele tida. Jeg klarer meg selv.
Ikke ha skyldfølelse. Det er meningsløst og vil plage meg også.
- Jeg har ingen skyldfølelse. - Så bra.
Gå bort dit nå. Jeg er ingen krøpling.
Du kan forlate meg i fem minutter, jeg ramler ikke sammen.
Javel.
- Kjøpte du den nye boka på Hanoncourt? - Jeg har alt lest den.
- Og? - Skal jeg hente den til deg?
Ja takk.
- Jeg husker ikke hvor jeg la den. - Ingen fare, det er ikke viktig.
Joda, jeg tror jeg la den...
Her er den! Ikke noe kan måle seg med god hukommelse!
Jeg trodde jeg hadde lagt den på soverommet-
-men jeg hadde alt satt den bort. Jeg må ha litt orden.
Takk.
Bra, nå kan du gjøre noe selv. Ikke bli her og se hvordan jeg holder boken.
Javel.
Jeg lar døra stå åpen.
Dessverre var jordbærene alt råtne. Jeg henter nye på torget i morgen.
Min mann tar med mineralvann i kveld. Jeg får ikke lov å bære tungt.
Ikke noe problem.
Det ble 76,40. Her er kvitteringen.
- Vekslepengene Deres, 23,60. - Behold småpengene.
Mange takk.
- Da går jeg. Ring hvis dere trenger noe. - Ja da.
- Hvordan er det med Deres frue? - Jo, hun friskner til.
Så bra. Hils henne.
- Vi er glade for at hun er hjemme. - Vi også.
- Adjø fru Méry, og takk. - Adjø.
Jeg kommer med jordbærene ved tolvtiden, hvis det passer.
Ja, bra takk.
- Kan du komme hit? - Ja.
En banal historie om en adelsmann og en jente av lav stand som ikke kan gifte seg-
-og så av ren æresfølelse fornekter sin kjærlighet til hverandre.
Jeg husker faktisk ikke historien.
Men jeg husker at jeg var oppskaket da jeg gikk ut-
-og trengte tid til å roe meg ned. - Takk.
På gården der farmor bodde, var det en ung gutt som spurte hvor jeg hadde vært.
Han var neon år eldre enn meg og en skrythals som ville imponere meg.
"På kino", sa jeg, for jeg var stolt over at farmor hadde latt meg gå alene.
"Hva så du?" Jeg begynte å fortelle om intrigen-
-og da kom alle følelsene tilbake.
Jeg ville ikke gråte foran denne gutten, men det var umulig.
Der sto jeg tårevåt på gården og fortalte hele historien.
Og så? Hvordan reagerte han?
Vet ikke, han lo av meg. Jeg husker ikke helt.
Jeg husker ikke filmen heller, men jeg husker følelsene.
Jeg skammet meg for at jeg gråt.
Men fortellingen fikk alle følelsene og tårene opp i meg igjen.
Kanskje sterkere enn da jeg så filmen.
- Jeg klarte ikke å stoppe. - Så rart. Hvorfor har du ikke fortalt det?
Det er mange historier igjen som jeg aldri har fortalt deg.
Du skal vel ikke ødelegge "imagen" din i din alders høst?
Selvfølgelig ikke. Men hvordan er min "image"?
Av og til er du et monster.
Men du er søt.
Vil du ha mer å drikke?
Fem.
Seks.
Sju.
Åtte.
Ni.
Ti.
Vi kjører til 15. - 11.
12.
13.
14.
Og 15.
- Bra nå. - Bra.
Hør på dette. Mitt horoskop.
Motto: Du er livfull, men trenger alvor.
Kjærlighet: Førsteklasses konversasjon er hva du trenger.
Arbeid: Du er motivert igjen, men ta det forsiktig.
Helse: Slapp av med trening, så øker din vitalitet.
Du må skylde på deg selv når du leser slikt tøys.
- I morgen ettermiddag begraves Pierre. - Du må gå.
Jeg er redd jeg må. Men jeg vil ikke.
- Ikke mange vil gå i begravelser. - Jeg kjenner en del som vil.
Annette vil gjerne kle seg opp.
- Og François, den idioten... - Du er ekkel.
Ingenting, antakelig.
Har du snakket med Jeanne siden jeg ble innlagt?
- Vet hun at jeg ikke kan komme? - Javisst, så klart.
Hva sa hun?
- Hun fikk sjokk. - Hvordan da?
Vet ikke. Hvordan blir folk når de er sjokkert?
Hun ble målløs, kunne ikke tro det.
Jeg vet ikke, ikke akkurat slik. Jeg har snakket med mange siden.
Unnskyld.
Nei. Unnskyld, jeg ville ikke være uvennlig.
Men hvorfor skal en snakke om det hele tiden?
- Snakker jeg om det hele tiden? - Nei.
Unnskyld.
Hva...
Hvorfor ar du alt tilbake? Hva er klokka?
Unnskyld, jeg var så klumpete.
- Anne... - Kan du kjøre meg inn i stuen?
Ja.
- Du er alltid god på overraskelser. - Ja.
- Hvorfor kom du hjem tidligere? - Det gjorde jeg ikke. Jeg tok taxi.
- På lørdager er det lite trafikk. - Stemmer det.
- Hvordan var begravelsen? - Anne...
Hvordan var den? Fortell da!
Den var ganske bisarr.
Presten var en idiot.
Pierres tidligere kollega holdt en tale som var pinlig.
Hans tidligere sekretær kom med en kassettspiller-
-og satte på "Yesterday" med Beatles. Du kan ikke forestille deg.
Alla snudde seg og så på henne. Det var ikke planlagt.
Pierres barnebarn var der. De begynte å fnise av musikken.
Så satte de urnen på en stor båre-
-som egentlig var beregnet på en kiste, og gikk ut i regnet.
De satte urnen på en liten elektrisk drevet vogn som brukte en evighet-
-fram til det lille hullet de hadde gravd.
Mange begynte å fnise. Det var nok forferdelig for Jeanne.
Det har ingen hensikt å fortsette å leve, slik er det.
Det kan bare bli verre.
Hvorfor skal jeg utsette oss for dette her, deg og meg?
- Du utsetter meg ikke for noe. - Du trenger ikke å lyve, George.
Tenk deg i min situasjon.
- Forestill deg at det har skjedd meg? - Javel.
Men fantasi og virkelighet har lite til felles.
- Men det går bedre dag for dag. - Jeg vil ikke fortsette.
Du anstrenger deg for å gjøre det lettere for meg, men jeg vil ikke fortsette.
- For min egen skyld, ikke din. - Jeg tror ikke på deg. Jeg kjenner deg.
Du tror at du er en byrde for meg. Men hva skulle du gjort i mitt sted.
Jeg vil ikke plage hjernen med dette. Jeg er trøtt og vil legge meg.
Hei, hyggelig å se deg.
Unnskyld at jeg kommer uanmeldt. Jeg har prøvd å ringe.
Beklager, men jeg svarer bare når jeg ser hvem som ringer.
Men kom inn.
Jeg er lei for at jeg ikke kunne komme etter konserten. Jeg er glad for at dere kom.
- Kom inn. - I går ringte agenten min.
Jeg skal spille inn en plate i juni og må velge sted og flygel.
Jeg fløy til Paris i morges og tenkte at jeg skulle prøve å komme på besøk.
- Det er rett rundt hjørnet. - Så hyggelig.
- Dette er til din kone. - Takk.
- Er hun ikke hjemme? - Joda, jeg skal hente henne.
- Værsågod sitt. - Jeg håper jeg ikke forstyrrer.
Nei, absolutt ikke. Det var hyggelig at du kom. Bare sitt.
Vi ble henført av konserten, min kone og jeg. Vi håpet på å få treffe deg.
- Kan jeg by på noe? En kopp te? - Nei takk.
Jeg setter blomstene i en vase og sier at du er her. Snart tilbake.
Alexandre, så hyggelig. Så artig at du kom!
Madame Laurent! Hyggelig å treffe deg også.
Ikke stå der, sitt ned. Og ikke se så alvorlig ut.
Jeg er stolt av deg. Vi ble helt fortryllet av konserten.
Georges ville kjøpe din nye CD morgenen etterpå.
Oi, jeg skulle jo ta med en, men glemte det. Jeg hadde det for travelt.
- Jeg kjøper en og kommer med den. - Nei, ikke noe problem.
Vi vil bidra til din suksess, selv om det bare er 20 euro.
Dere har alt bidratt mye. Jeg skylder dere stor takk.
Takk ditt harde arbeid og din begavelse.
Husker dere at jeg fikk "Bagatellene" å øve på? Jeg var 12 år.
Og i ungdommelig arroganse spurte jeg: "Men hvorfor 'Bagatellene'?"
Husker dere ikke? Den dagen ga dere meg faktisk en bit av deres egen sjel.
Hva har skjedd med deg?
Min høyre side er lammet, bare. Sånt kan skje når man blir eldre.
- Og hvordan...? - Vi snakker om noe annet, hvis det er greit.
- Ja. - Ikke ta det ille opp.
La meg få nyte det trivelige mellom- spillet ditt besøk har gitt oss.
Javisst.
Du har ikke fortalt hva som har skjedd etter Paris-konserten.
Jeg var mest i London.
To konserter i København, Schuberts "Impromptu" og "Moments Musicaux".
Hele mitt liv handler om Schubert nå.
Jeg ville helst ha spilt inn alle sonatene.
Men jeg trenger et par år til på de siste.
- Kan du gjøre noe for meg? - Hva da?
Kan du spille "Bagatelle i G-moll" for meg?
Jeg har ikke spilt den på en stund.
Jeg husker den ikke så godt. Men jeg kan forsøke.
Forsøk.
Ja da.
Hva er det?
Hva gjør du?
Er du fra vettet? Jeg kan ikke tro det.
Se hva du har gjort. Kan du ikke rope om du trenger noe?
- Jeg er lei meg. - Jeg også.
Unnskyld.
Lampen er i stykker også.
Ja?
Hvem er det?
Er det noen der?
Er det noen her?
Georges, hva er det? Hva står på?
Ta det med ro.
Hva var det?
Eva. De kommer den tolvte.
- Hvorfor? - Vet ikke. Hun kommer visst med Geoff.
- Når da? - Vet ikke, hvilken dag er det idag?
Jeg går og ser etter.
Jeg vil ikke det.
- Hva da? - Geoff trenger ikke å komme.
Jeg trenger ikke kommentarer på alt jeg sier.
Jeg klarer bare hans britiske humor i små doser.
Kjære fru og herr Laurent.
Det var vakkert men sørgelig å møtes. Jeg håper alt blir bedre.
Med inderlig medfølelse, deres tidligere elev, Alexandre.
Stopp CD'n.
Hvor er fotoalbumene?
Fotoalbumene? Jeg vet ikke. På det lille soverommet kanskje, Hvorfor det?
- Kan du hente dem? - Nå?
- Men hvorfor akkurat nå? - Jeg vil kikke i dem.
Snille deg.
- Takk. - Det er i orden.
- Det er vakkert. - Hva da?
Livet.
Lenge.
Det lange livet.
- Slutt å stirre på meg. - Jeg stirret ikke på deg.
Det gjorde du. Jeg har ikke blitt dum heller.
"...fokus kommer til å ligge både på hvordan og hva."
"Benjamin Netanyahu har fått komme på statsbesøk med alle æreskodekser."
"Bilder av håndhilsing, pressekonferanse-"
"-noe som klart demonstrerer fornyelsen av båndene mellom Israel..."
"...Israel og USA."
Du er gjennomvåt.
- Hva mener du? - Vent.
Ingen fare.
Slik ja.
Vent.
Ikke stress deg opp.
Ta det med ro.
...det er kanskje bedre å investere i leiegårder...
Hvis inflasjonen stiger, er fast eiendom det sikreste.
Nå gir en sparekonto 1.75 % i besta fall.
For fire år siden kjøpte Geoff aksjer for en liten sum, og det gikk helt galt.
Så nå er vi bekymret.
Siden dan gang har andre tenkt de samme og eiendomsprisene tar av.
Siden jeg kom hjem fra Skandinavia, har jeg lest annonser på fritiden.
Vi får se. Det tar tid. Vi finner noe til slutt.
Jeg har...
...mormor...
...kvinne med hus...
...ikke...
...huset da...
...penger...
Unnskyld, mamma, jeg forstår ikke. Jeg forstår ikke hva du sier.
...ja...direkte...
...det er alt...
...huset, selg.. selg...
...ikke...på to slag...
...så raskt...
Gud...
...det er vanskelig...si...
...hus solgt...
...pengene...
...borte...
...og...selv...selv huset...
Ja.
Hvem sitt hus?
- Huset som... - ...selv...mormor...mormor...
Tre ganger i uka. jeg har ingen erfaring. Vi får se om det holder.
- Hvor mye skal hun ha? - Hun tar betalt pr. time. Vi får se.
- Hun da? - Anne?
Det er vanskelig å vite. Av og til ser det ut som om hun ikke vet om sin egen tilstand.
- Men i neste sekund virker det motsatt. - Og hva sier legen?
Han...
Hun snakker bare over seg.
- Slik ja, det er ok. - Det er ikke ok.
Hva skjer her? Hun kan ikke ligge i sengen slik!
- Hun er ikke til å kjenne igjen. Absurd! - Vi kan ikke gjøre noe nå.
Hun får behandling og medisin.
- Det finnes ikke noe alternativ nå. - Alternativ? Hvorfor ikke sykehus?
Hun fikk et slag til.
Bertier undersøkte henne og mente hun skulle slippe å bli innlagt.
De ville ikke hatt henne der likevel. De hadde sendt henne til et sykehjem.
Det de gjør der, kan vi gjøre her.
Hun skal ikke havne på sykehjem. Jeg lovet henne det.
- Tar du ikke på deg for mye? - Har du noen bedre idé?
Jeg kan ikke tro at det ikke finnes bedre behandling i våre dager.
Ingen hindrer deg i å ta rede på det.
Jeg elsker din mor like mye som deg, så ikke behandle meg som en idiot-
- ute av stand til å gjøre det opplagte. - Det sa jeg ikke.
Jeg bare setter spørsmålstegn ved at dette er den beste løsningen.
- Vil du ikke høre en annen mening? - Slutt nå, begge to.
Det var en annen lege her, som var enig med Bertier.
Fra og med mandag kommer det en pleier tre ganger i uka. Er det greit?
Kan vi snakke om noe annet nå?
Om hva da?
...en republikansk oppvåkning av en president...
...som har stengt seg inne i Élyséepalasset hele helgen...
Han har avlyst alt, dørene er stengt, agendaen ryddet.
Alt han tenker på er sin opptreden i TV France 2.
Opptredenen skjer i form av et intervju utført av David Pujadas-
-ettersom det forrige intervjuet i januar ble gjort av TF's Laurence Ferrari.
France Inter sender et spesielt program i morgen mellom 9 og 10-
-der vi analyserer og kommenterer intervjuet...
...og bak skulderen. Din tur. Og bak rumpa.
Hold slik med albuen, så setter vi på bleien.
Rett ryggen. Rett den.
Rull så forsiktig tilbake, rett på beinet.
Kan du ta tak i lakenet der nede? Jeg hjelper til. Dra, dra.
Dra i bleien nå, slik.
Sånn ja. Og så legger vi oss på ryggen.
Vi setter på bleien og fester tapen.
- Her kjære, jeg håper du liker det. - Ja, ja.
Jeg blandet inn litt ferskenjuice.
Jeg synes det er godt.
Se så, Anne, kjære, du har bare tatt tre slurker.
Unnskyld.
Mamma til konserten...
Ja?
Mamma til konserten...
Ingen...ingen kjole...
- Ingen kjole, mamma til konserten. - Mamma til konserten...
Nei!
Vasker den andre også.
Sånn, så skyller vi av såpa.
Er det passe varmt?
Ikke? Jeg bøyer deg litt framover. Ikke vær redd, jeg er her.
Så bra.
...fra 8 til 12 og jobber fra 2 til 6 eller 3 til 7.
- Jeg må tenke på det. - Hun må vite for å planlegge.
- Ja, dere får beskjed om et par dager. - Bra, jeg må gå nå.
- Takk for kaffen. - Bare hyggelig.
Jeg følger deg ut.
Ikke ta det så tungt. De pleier å snakke litt barneprat.
Hun kan si: "Mamma, mamma"
- Det skjer helt mekanisk. - Jeg vet det.
- Farvel, monsieur. - Farvel.
Jeg vil ansette en pleier til.
De kan gå på omgang. Det ville gjort alt enklere.
Hva synes du?
Vondt.
- Bare sett det på kjøkkenet. - Ja.
Her er jeg!
Mange takk.
- Kan jeg gjøre noe for dere? - Nei takk, du er til stor hjelp.
- Ingenting å snakke om, mange takk. - Jeg sier fra om vi trenger hjelp igjen.
Så gjerne monsieur. Farvel.
- Kan jeg få si noe? - Ja?
Min kone og jeg er imponert over hvordan du håndterer dette.
- Jeg tar av meg hatten for deg. - Så snilt sagt, mange takk.
- Vi ses igjen. - Hils fruen.
Javisst.
Hei Eva. Hvordan går det?
Det går bra.
På...
...br...
- ...br... - På broen...
- ...broen over A... - ...over Avignon.
På broen over Avignon...
- Så, Anne. - Broen!
- ...over Avignon... - ...vi...vignon...non.
På broen over Avignon danser vi, danser vi...
- Danser! - På broen over Avignon...
- Danser! - Danser vi alle...
- alle... alle... - På broen over Avignon-
-danser vi alle.
På broen over Avignon danser vi i ring.
På broen...danser...danser... alle...alle...
Sånn ja.
Nå er du pen igjen.
Så alle kan beundre deg. Slik ja.
Vil dere se? Vent litt.
Nå? Er vi ikke bedårende?
Forsvinn!
Som De vil, monsieur.
Jeg vet ikke hva De ventet Dem, men.. jeg sa opp en annen jobb og kom hit.
Dere skulle ha tenkt gjennom om dere egentlig trengte en pleier til.
Da visste jeg ikke hvor udugelig De er.
- Hva mener De med det? - Ingen diskusjon, De forstår nok ikke.
- Ingen har klaget. - Så bra da, hva skylder jeg?
780 euro.
Dette har jeg aldri opplevd.
Hvem tror De at De er? Jeg har jobbet med slikt i årevis.
- De skal ikke lære meg noe om dette. - Har De 20 euro?
- Nei. - Ta de 800 og gå.
De er en ekkel, gammel mann. Jeg synes synd på Dem.
Jeg håper De en dag blir behandlet slik De behandler Deres pasienter-
-og at De ikke er i stand til å forsvare Dem. Gå nå.
Gå.
Dra til helvete, gamle drittgubbe!
Åpne munnen, Anne.
Sånn ja, åpne munnen.
Snille Anne!
Sånn.
Vær så snill.
Slutt nå. Hvis du ikke drikker, dør du.
Vil du det?
Kom nå, er du snill.
Gode Gud.
Du kan ikke tvinge meg til å la deg dø av tørst.
Hvis du er så stri, ringer jeg Bertier og så legger han deg inn.
De kan tvangsmate deg der. Vil du det?
Jeg lovet deg at du skulle slippe det, men du må hjelpe meg.
Jeg klarer ikke dette.
Se her nå, Anne.
Drikk dette nå.
Slik ja, bra.
Så svelg da.
Kjære, tilgi meg.
Unnskyld.
- Hvem er det? Eva? - Ja.
Et øyeblikk.
- Hei. - Hei.
- Hva skjedde? - Ikke noe, jeg var på toalettet.
Kom inn.
- Hvorfor kommer du uanmeldt? - Hva skjer med mamma?
Ingenting. Hva skulle skje?
Vil du ikke sitte ned?
- Hvorfor er du i Paris? - Hva er det med mamma?
Hvorfor svarer du ikke i telefonen?
Jeg har lagt igjen fire beskjeder. Hvorfor ringer du ikke tilbake?
- Beklager, jeg hørte ikke på dem. - Forstår du ikke at vi er urolige?
Dere uroer dere unødig. Misforstå ikke, det er ikke kritikk.
Jeg har bare ikke tid til deres uro.
- Pappa... - Vi snakker ikke mer om det.
Din mors tilstand er som ventet, dårlig hele tiden.
Hun blir som et hjelpeløst barn. Det er ydmykende for både henne og meg.
Hun vil ikke ha det slik. Forrige gang ville hun ikke at dere skulle komme.
Dere lever deres liv, helt greit. Men la oss leve vårt liv også.
- Hva er det pappa? - Ingenting, besøket ditt overrasket meg.
Og det irriterer meg at du dukker opp og sjekker at alt er i orden.
Hvem tror du at du er?
Vær så snill å bli.
Vær så snill!
Mamma?
Mamma!
- Si hva det er. Har du blitt gal? - Sett deg.
- Jeg vil ikke sitte. Hva foregår? - Ikke noe, jeg prøver å unngå et drama.
Mamma sover nok. Hun sover hele dagen og våkner om natten.
Vi kan kikke inn til henne om en stund.
Sett deg nå.
Vi gjør taleøvelser hver dag, eller synger sammen.
Jeg pleier å våkne ved femtiden. Da er hun fortsatt våken.
Vi bytter bleie. Jeg smører henne så hun slipper liggesår.
Klokka sju prøver jeg å overtale henne til å spise og drikke.
Av og til går det, av og til ikke. Noen ganger forteller hun fra sin barndom.
Eller roper på hjelp i timesvis.
Så begynner hun plutselig å fnise. Eller gråte.
Det er ikke noe som er verdt å vise fram.
Du kan ikke nekte meg å treffe henne.
Nei.
Det er meg, mamma.
Er det noe jeg kan gjøre?
Mamma.
Mamma. Mamma.
Mamma.
Teen er ikke så varm lenger.
Men den får deg til å føle deg bedre.
Takk.
Det var dumt å låse døren. Beklager, du overrasket meg.
Beklager.
Hva skjer nå?
Pleieren kommer tre ganger i uka.
Annenhver uke kommer dr Bertier og friserdamen.
Det var det du ville vite, vel?
Alt fortsetter som før.
Det blir bare verre. Alt fortsetter og en dag er det over.
- Du kan ikke fortsette slik, pappa. - Ikke det?
- Vad foreslår du? - Kan ikke vi to snakke alvor?
Hva mener du med "snakke alvor"?
Vil du ha mamma hos dere?
Skal jeg sende henne på sykehjem. Er det det du vil?
Så snakk alvor med meg da!
Hele tiden... Ding dong...
Ja, den svingte fram og tilbake.
Ja, fram og tilbake. Du...
Meget alvorlig... sånn.
- Ja. - Sånn.
- Alvorlig. - Ja, jeg var svært spent.
Ja. S...spent..
Det...var...hyggelig
Vondt!
Hva er det? Hvor gjør det vondt?
Hva? Er det bleien? Er den full?
Hvor gjør det vondt?
Ta det rolig, jeg er her.
Alt er bra.
Vi ska... skal jeg fortelle en historie?
Men du må være stille. Jeg kan ikke snakke så høyt.
Da blir jeg sliten.
Da jeg var liten, ja ikke så liten.
Det var nok på slutten av barneskolen, så jeg måtte vært rundt 10.
Pappa og mamma sendte meg på feriekoloni.
De mente det ville være bra for meg å tilbringe sommeren med jevnaldrende.
Vi ble innlosjert i et gammelt slott..
...midt i skogen. Jeg tror det var Auvergne.
Jeg husker ikke helt.
Det var i alle fall det helt motsatte av hva jeg hadde ventet meg.
Vi måtte stå opp klokka seks og hoppe uti en sjø.
En liten sjø, ikke langt fra slottet. Ut i den rant en iskald fjellbekk.
Vi måtte hoppe uti springende på to geledd.
Du vet jo at jeg ikke var så sporty av meg.
De hadde et program som holdt oss i gang hele dagen.
Antakelig for å kvele alle pubertale tendenser...
...allerede i begynnelsen.
Men det verste var maten.
Den tredje dagen etter ankomsten var det rispudding til lunsj.
Jeg hater rispudding.
Vi satt ved lange bord i den veldige hallen.
Jeg ville ikke spise dritten.
En av ordensmennene sa:
"Hvis du ikke spiser opp, kommer du aldri ut herfra."
Etter maten gikk alle ut, og jeg ble igjen, druknet i tårer.
Jeg hadde en hemmelig avtale med mamma.
Jeg skulle skrive hjem hver uke. Jeg skulle skrive prospektkort.
Hvis jeg likte meg der, skulle jeg tegne blomster-
-og hvis ikke, stjerner.
Hun fikk kortet. Det var dekket med stjerner.
Etter tre timer fikk jeg komme ut.
Jeg gikk opp på rommet mitt og la meg.
Jeg hadde over 40 graders feber. Det var difteri.
Jeg ble sendt til nærmeste sykehus og lagt i karantene.
Så når mamma kom på besøk, kunne hun bare vinke gjennom et vindu.
Jeg mistet prospektkortet.
Det var synd.
...du tror meg ikke. En due kom gjennom lysgluggen for andre gang.
Denne gangen fanget jeg den. Det var ikke vanskelig.
Men jeg slapp den ut igjen.
Jeg er nesten klar.
Ta på deg skoene om du vil.
Takk.
Skal du ikke ha frakken på?
Oversatt av: © StudioPetit